A tudós macskája (Hungarian)
Nagy lett volna a tudósnak Az ő tudománya, De mi haszna, ha kevés volt A vágott dohánya. Könyvet irt a bölcseségről - S hajna! Akkor esett ez a bolond História rajta.
Nem szeretett ez a tudós Semmit a világon, Járt legyen bár égen-földön, Két avagy négy lábon: De a kendermagos cicát - S hajna! Éktelenül megszerette, Majdhogy fel nem falta.
Szolgája is volt; a háznak Ez viselte gondját, Hogy lába ne keljen és a Szelek el ne hordják. Hű cseléd volt félig-meddig, - S hajna! Koplalás lőn este reggel Bőséges jutalma.
Máskülönben ment a dolga A kedves cicának: A reggelin gazdájával Ketten osztozának. Búsan nézte ezt a szolga - S hajna! Fél zsemlére, pohár téjre Nagyokat sohajta.
Mert tudósunk a magáét Ha fölreggelizte: Felét a cicának adni Volt a szolga tiszte. Úriasan élt a macska, - S hajna! Csak nem akart, csak nem akart Meglátszani rajta.
"Hé... izé... mi baja lehet Annak az állatnak? Szőre borzas, csontja zörgős, Szédelegve ballag." "Jaj, uram, hát a sok éhség! - - S hajna! Kétszereznők csak a tartást; Mindjárt lábra kapna."
S az napságtól itce tej járt, Kapott egész zsemlét: A tudós csak lesi, várja Hogy ha nekitelnék. De a macska nem üdűlt fel, - S hajna! Elfogyott a fogyó holddal, Sarlóvá hajolva.
Kendermagos szegény cica Nyavalyába esvén, Fölvette a néhai nevet Egy szép őszi estvén. "Átszellemült kedves állat - S hajna! Falatom megosztom vele Mégis meg van halva!"
"Mi tagadás" - mond a szolga, "A cicus nem vétett: Én evém meg ő helyette Reggel az ebédet. Mondtam, menjen egérfogni, - S hajna! Nem tanyáz ám ott egér, hol Üres minden kamra."
Nagy volt, mondok, a tudósnak Az ő tudománya, De mi haszna! Kevés hozzá A vágott dohánya. Könyvet irt a bölcseségről - S hajna! Ilyen apró dőreségek Gyakran estek rajta.
|
Učencova mačka (Slovak)
Ono bola by ver’ dúža učencova veda, lenže čo z nej, keď o drobné väčšia uňho bieda. Knihu skladal o múdrosti — a, Ta! vtedy sa s ním bláznivá tá história stala.
Nemal vám rád vedár ten nič v svete, jadra-kožky, chodil hoc po nebi, zemi o dvoch či štvornožky: no eieušku burú on si — ba, ľa! zamiloval nešeredne, zjedol ju bezmála.
Mal i sluhu; ten sa o dom staral, stráži-šetrí, by nič nedostalo nohy, neodniesly vetry. Dosť bol verným čeladníkom: — a, ľa! pôst mu býval ráno-večer za to pláca stála.
Ináč vodilo sa šťastnej maňke: tvor ten milý a gazdíček na raňajkách vždy sa podelili. Smutne hľadel na to sluha — a, ľa! na pol žemle, pohár mlieka vzdychal stonom brala.
Bo vedomec náš keď svoju užil polovičku: druhú sluha nastoliť mal zavše pre mačičku. Po pansky si žila cicka, — a, la! len nechcelo zdať sa na nej. že by priberala.
„Cuješ... ono., čo je tomu zvieraťu? Srsť má ti sťa jež, kosti hrkajú v ňom, v chôdzi len sa kláti.' „Hja, môj pán. nuž veľa hladu! — A, ľa! zduplovať len chovu: zaraz by sa vyčôchala!“
A od tých čias holbu mliečka, celú žemľu papká: mudrc však len škúli, či mu zvýši smidka, kvapka? Ale mačka nezmohla sa, — ba. ľa! ubudlo jej rovno s lunou, na srpec sa zahla.
Burá maňa úbohá, hej. padla do nemoci, nebohou sa za jesennej peknej stala noci. „Zduchovela milá stvora — A, ľa! delím s ňou svoj kúsok, preds’ smrť.. Ľahká buď jej skala! ‘
„Načo tajiť“, povie sluha, „cicuška je obeť nevinná: ja som vše zjedol za ňu ráno obed. Kázalsom jej: Vsic! namyši — Ná, la, komory kde všetky prázdne, jak by sa myš liahla?“
Vedu, vravím, mal učenec mier až bezpodobných, ale čo z nej, keďže pritom pramálo mal drobných! Knihu spísal o múdrosti — a, la! taká hlúpa príležitosť často sa mu stala.
Uploaded by | Répás Norbert |
Publisher | Matica slovenská a Kníhtlačiarsky Účastinársky Spolok, Turčiansky Sv. Martin |
Source of the quotation | Sobrané spisy básnické, sväzok XV., preklady maďarských básnikov |
Bookpage (from–to) | 93-95 |
Publication date | 1931 |
![](https://www.babelmatrix.org/upload/cover/60621_POH_SobraneSpisyBasnicke_200x240px.jpg) |
|